Přeloženo z odposlechu by pavlasx
enjoy :)
Toto je zámek na Cape Coast
v Ghaně, Západní Africe.
odkud byli otroci odvlečeni do Karibiku v Severní Americe a dalších míst na světě.
Z tohoto zámku bylo odvlečeno průměrně 10 000 zotročených Afričanů každý rok.
Dohromady asi 60 mil. Afričanů bylo zotročeno.
Kdokoliv prošel těmito dveřmi, už něměl šanci návratu.
Proto byly tyto dveře pojmenovány "Brána do nenávratna"
Bob miloval zpěv, učívala jsem jej nápěvky a on je zbožňoval.
A jedna z nich byla tato:
Já mám malého oslíka, který je šedý.
krmívám ho ve stodole každý den.
A když mě slyší písknout
ví, že pro něj mám bodlák
Radši by jste snědli ten bodlák, než jeho.
"Paní Jamesová" Bobova první učitelka
To je vše co můj oslík umí zazpívat.
A tak dále zpíváte... On si to vážně užíval.
Jak jste se stal hvězdou? Byl zpěv vaší součástí už od mládí?
Jó, já vyrůstal v hudební rodině
děda, matka, strejda, sestra, děcka, všechno
V jaké části Jamajky?
Sv. Anna, dál od pobřeží, malé místečko v kopcích.
Bobovo rodiště
-Víte, Bob Marley byl můj bratranec
Všichni jsme se narodili v domě našeho dědečka
"Bratranec"
To je dům támhle na kopci.
Robert Nesta Marley se narodil 6.února 1945
Pěstovali jsme brambory, kakao, banány. Museli jme být velice aktivní.
Každý den jsme museli vstávat v 5, chytit osla, podojit krávu atd.
Bobův dům v dětství
"Bobova matka" Bob rád jezdíval na oslíkovi nebo chodíval do polí s jeho dědečkem a tak,
protože to byl kluk z vesnice, chápete.
Nine mile nebylo místo, kde by probíhalo moc civilizovaných aktivit
Elektřina nebyla v těch místech dostupná, takže jsme měli jen olejové lampy, světlušky
a to bylo v noci jediné dostupné světlo, ještě kromě Měsíce a hvězd.
Mládež jezdívala do Kingstonu, byly tam jukeboxy a sound systémy. Na to jsme si museli vážně zvykat.
-Pamatujete si, když jste poprvé potkal Boba? -Jo, poprvé když jsem viděl toho malého kluka
jak seká velký kmen stromu na kousky a přenáší je na hlavě špalek po špalku do stodoly.
Víte, on tam byl jediné..jak jim říkáte..rudé děcko (míšenec), protože všichni ostatní tam byli černí.
A kdo byl Bobův otec?
No, můj děda říkal, že nějaký Angličan, běloch, pracoval pro vládu, něco s lesy.
Takže to byl někdo, kdo se tu kolem staral o lesy.
"Bobův otec" -Měl rád, když se mu říkalo kapitáne, ale jmenoval se Norval
Poznala jsem jej, když jezdil skrz Nine mile a jako běloch, víte, jezdíval na koni a tak se s mým otcem stali dobrými příteli.
A tehdy jsem se mu začala líbit a...konečně jsme se dali dohromady a..tak se to stalo.
"Teta Amy" -Kolik bylo vaší sestře, když potakal "Kapitána"?
"Teta Amy" Bylo ji asi 16, Kapitánovi bylo tak .. kolem 60.
-Takže to byl starý muž. -Ano
Bobův strýc, Robert Marley a rodina
Bob byl pojmenován po něm.
Jmenuji se Peter .... a jsem Bobův bratranec z druhého kolena.
-Co víte o otci Boba Marleyho? "Toto je jediná známá fotografie Norvala"
Většinu času jezdil na koni, byl v britské armádě a myslím že byl přemístěn někam do Indie v 2. sv. válce.
kde byl zastřelen.
Neexistuje důkaz, že by Norval někdy byl v aktivní službě nebo byl vyšší hodnosti než vojín.
-Hodně pil,..jak to říct..žil naplno.
Bob a jeho matka viděli Norvala už jen pár krát.
Moje prababička, říkali jsme jí Yaya, žila 135 let, vychovala nás.
Když za ní Bob chodíval, nazývala ho "Německý kluk"
Utahovalo si z něj okolí za to, že je míšenec?
Jo, hůř než utahovali. Takhle bych to nenazval, spíše odstrčen.
Dělal vše, co byla povinnost našich starších strýců, jako přemísťování koní, krmení prasat a všechnu tu práci nechali na něm.
Musel si zasloužit každé jídlo.
-Můj otec je bílý, má matka černá, lidi mě nazývaj půlenec, mě je to fuk.
Já se nepřikláním na žádnou stranu, ani k černochům ani k bělochům.
ale na stranu Boha. Toho kdo mě stvořil, kdo zapříčinil, že jsem vzešel z černé a bílé.
Chodili jsme do stejné školy, on mě učil to co se dělá na vesnici jako ježdění na oslovi nebo koni, různé takové věci.
A já ho učil nejrůznější věci o hudbě, to bylo to čemu jsem byl vystaven, než jsem přisel do Sv. Anny.
Byl jsem zvyklý vyrábět bambusové kytary, španělské kytary, rozřezávat kabely, vybírat ty správné drátky a vyrábět struny
Hrávali jsme na Mento. Vyrobila se bedna, na ní se daly 3 kovové plíšky.. Jakže tomu říkají.. Rumba krabice
na ni máte 3 plíšky různých velikostí, takže každý zní jinak. Potom začali používat Banjo
Mívali jich tady hromady. Na bubny používali kravskou kůži. Dělali si je sami. Takže bubny, Rumba bedna a Banjo a chřestítko.
Ze všeho tohohle Robert Marley nejvíce miloval kytaru.
Když bylo Bobovi 12, přestěhovali se s matkou do Kingstonu za hledáním lepšího života.
Když jsme vyrůstali v Trench Townu, byli jsme vystaveni úplně všemu.
Byli tam třeba špatní lidé, ze kterých se nakonec vyklubali zabijáci.
"Kamarád" Byli tam muzikanti i sportovci, všichni žili na kupě, jen asi jeden blok od sebe.
Bylo to jako tlakový hrnec.
Život v Trench Townu je pro mladého kluka jednoduchý k přežití, jediná věc na kterou si musíte dát bacha jsou policajti.
Na policejní auta, aby tě nechytli,falešně obvinili a pak jdeš do vězení. Zeptají se odkud jsi,.. z Trench Town..a už tě berou, chápeš.
"Kamarád" Víte, život v Kingstonu byl takový..mnoho lidí to neví, ale často jsme já, Bob, všichni chodili spát hladoví, ale vážně hladoví.
A tím nemyslím, "á, dal bych si něco na zub", nebylo nic! Jedna z oblíbených frází byla, napij se vody a jdi spát.
Tehdy jsme měli jeden pár bot, jedno oblečení, chodili jsme pořád bosky, Bob také, hodně lidí o tom neví.
Tento druh strádání a utrpení vás změní buď ve špatného nebo dobrého.
Myslím že to se s ním stalo, měl hudbu, přestal mít nenávist a soustředil se.
Toto je první známá fotografie Boba
Jako individualita víte, že síla musí být kreativní a taková je hudba z Trench Town.
V Trench Town máte 1.ulici táhnoucí se dolů až k druhé, třetí, čtvrté, páté, šesté a tak dále, o tom zpívá v písničce Natty Dread.
V Trench Townu najdete.... všechny talenty na Jamajce jsou z Trench Townu, a to je místo odkud se brali otroci
Takže to místo má silné vibrace
"Bicí, The Wailers" Byl to odlišný člověk, prostě miloval hudbu.. a kriket a fotbal.
Jednoho dne přišla žena, dala mi knihy, já je dala synovi a řekla běž do školy
a on řekl, mám kamaráda, kterému ty knihy mohu dát. Udělal to a pak se dal na svou hudbu.
Robert stále hrál a hrál a hrál, řekl mi "Takhle by to mělo být,.." A já řekl,
"Ne, musím se připravovat na vysokou školu, nemůžu pořád hrát" a on "Ne, prostě hrajem"
Kdy jste začal být zapleten do hudby?
Víte ja se vždy zajímal o hudbu, ale začalo to když jsem potkal chlápka co uměl zpívat. Jmenuje se Desmond Dekker
Desmond Dekker a Bob pracovali jako svářeči ve stejné firmě.
Desmond jednou přišel, já ho vyzkoušel a nahráli jsme píseň.
Potom co tu píseň nahrál, Robert ji chtěl slyšet, tak ho Desmond vzal do Beverley´s,
odkud odešel se svou písní, aby mi dokázal, že když může nahrávat on, můžu i já.
"Judge Not" (Nesuď) byla nahrána v r. 1962 když bylo Bobovi 16
V jeho písni jsem si všiml pointy textu. "Judge Not" byla revolucionářská píseň
bránící práva jeho osobnosti. Řekl jsem si, "Wow, ten kluk má pravdu"
Po nahrání té písně přišly návrhy na změnu jeho jména, protože Robert Marley neznělo moc chytlavě.
Takže jsme ho chtěli pojmenovat Adam. Adam Marley. Ale on to nechtěl.
Ale Bobovy sólové písně neměly dobrou prodejnost
Uvědomili jsme si, že skupina by mohla mít větší úspěch než sólový umělec.
Poslouchávali jsme skupiny jako Frankie Lymon and The Teenagers, The Drifters,
The Platters, a tak přišel na řadu náběr do skupiny. Já a Robert jsme začali skládat skupinu.
Jednou přišel vysoký, tmavý hezoun jménem Peter, co to uměl s kytarou.
Bob se na něj podíval, řekl "Hraješ na kytaru? To myslíš vážně?" Tak mu podal kytaru, sice 4-strunnou, ale on ji naladil a už to bylo.
Na 1.ulici je hudební ulice, kde jsme si my 3 vybavili pár míst a kde jsme zkoušeli hrát každý den.
Říkali jsme si Juvenilles (mladíci), bratři z ghetta, jak jsme nazývali tyhle zkoušky.
Říkalo se: "Pocházíte ze zbědovaného (wailing) prostředí, kde lidé jen kradou a žebrají
měli by jste se jmenovat The Wailers". (Něco jako Bídníci)
Pro Wailers, harmonii a hudební zlepšování skupiny, byl Joe Higgs ta odpovědná osoba.
Mající vlastní kariéru se rozhodl povznést naši skupinu jako projekt.
Jak se skupina zlepšovala, lidé začali říkat "Kámo, ti už jsou připraveni" a Joe řekl, "Ne, ti ještě nejsou,
nechci jim zaplnit hlavu nepřipraveností, ti se teprve připravujou!"
Zkoušeli jsme asi 2 roky, chodili jsme hrát lidem do parku
hrávali jsme v Back´o´Wall pro Rastamany, dokonce jsme hrávali na hřbitově pro Duppy duchy.
Duppy je zlá síla nebo duch
Tahle taktika spočívala v tom, že velké hvězdy to někdy poserou tím, že začnou být na jevišti nervózní.
Takže když budeme hrát na hřbitově, třeba ve 2 ráno, a zpívat pro tyto lidi,
potom se nebudeme bát, když vyjdeme na jeviště. A tak jsme šli, i s Joem,
sedli na hroby, hráli, několikrát to zopakovali až jsme si řekli, "Už jsme dost stateční"
Den získání Jamajské nezávislosti Srpen 1962
V době získání nezávislosti chtěli Jamajští hudebníci mít hudbu, co by mohli nazývat Jamajská hudba
Jamajka přišla s unikátním rytmem, nemyslím že to bylo úmyslné, byl to chtíč něco hrát a takhle se to vyvrbilo.
"Zakladatel Island Records" Bylo to nazváno reggae, ale začalo to stylem ska, což bylo dávání důrazu na jinou dobu, než se normálně hrálo
Důraz se kladl mimo rytmus než do rytmu.
Ska se vyvinulo z amerického stylu hudby, kterou jsme poslouchali a z jamajského stylu jako Mento, Calypso, Kumina.
Byli jsme v baru, když jeden z chlápků řekl, poslechněte si tuhle skupinu,
pustil Jukebox.. ta píseň se jmenovala Simmer Down. A žádnou jinou jsme od té doby nepouštěli, jen Simmer Down.
První píseň od The Wailers "Simmer Down" byla vydána v roce 1964.
Simmer Down byla rychle na prvních příčkách a tím to začalo.
Jaké to bylo pracovat ve Studiu 1, kde jste začali?
To bylo dobrý, víte, první zkušenost s hudbou.
Práce s hudebníky a zkoušení dostat se do toho všeho, bylo to skvělé.
Slyšel jsem, že vy osobně jste v tom studiu někdy bydlel.
Někdy
"Vlastník a producent Studia 1" -Coxsone vám tam vzadu dokonce zhotovil pokoj. -Ano
Clement Coxsone byl chytrý chlap, měl sluch na hudbu, dobrou hudbu
Možná to nebyl žádný virtuóz, ani nevěděl jestli je kytara naladěná, ale moc dobře věděl, kdy hudba zněla dobře!
Měl vlastní show ve svém rádiu, vlastní obchod s deskami, vlastní soundsystém i vlastní studio. Takže to byl očividně vůdce.
Coxsone nám byl jako otec, to myslím upřímně, byl nám jako otec. Staral se o nás.
Když bylo Bobovi 17, jeho matka se přestěhovala do Ameriky.
Coxson dal Robbiemu malý pokoj v jeho prostorách. Já taky neměl kde žít, tak jsme tam žili spolu a velmi se spřátelili.
Dal Bobovi přehrávač a spoustu desek. Ten byl jako fanatik v poslouchání těch desek, vážně soustředěný, dokonce jako mladík.
Jamajská hudba se vyvinula z děl, kterým se říká předělávky, ze známých songů nazpívaných v Americe.
Rita byla dobrá zpěvačka, hlavní vokálistka, byla vážně dobrá
"Manželka a zpěvačka" Harmonie kterou Bani a Peter vytvořili byla fantastická.
The Wailers měli velký počet hitů v Top 10 ale v zahraničí byli stále neznámí.
Peter a Bani byli spíše vokální a zpívali vysoko a Bob byl spíš
takový rezervovaný a pozoroval... dostal mě svým pohledem.
Vždy mezi nimi byla očividná láska a obdiv k druhému a takové silné skryté napětí, které dusili.
A hudba bylo to lepidlo, které je dalo dohromady
Vždy jsme chodili kolem studia a dál na Greenwich Park Road. Tam Rita bydlela.
Tehdy mě obdivoval
Jen řekl, "Líbí se mi ta potvůrka"
Dostala jsem dopis od Banniho, Bob ho dokonce ani nenapsal a stálo v něm že se mu líbím
a že se mnou chce mluvit a já, "No tak ať příjde a mluví!"
A on stál na druhé straně cesty.. Byl velice plachý. Stydlivka.
Měl v sobě vážnost, ale mohli jste vidět, že se snažil dosáhnout lásky.
Vím že miloval Ritu, protože jsem jim byl nablízku, Říkali jsme ji Ritz, bylo to jako bratrské pouto.
Nevěděla jsem, že se mi bude líbit muž s hnědou kůží. Vždy jsem snívala,
jako každá jamajská dívka, o vysokém, černém hezkém chlapovi.
Bobovi se říkali vyvrhel, protože nebyl černý, byl jen něco mezi černou a bílou, nebyl prostě černoch.
Myslím, že se vždy cítil jako cizinec, protože byl napůl černoch a když ho Mortimer přijal, tak to mu automaticky zaručilo přijetí.
-Mortimer Planno byl spirituální vůdce Rastamanů. -Byl jako kněz, kázal o rastafariánství.
A on jej následovat.
Dal se s Bobem, tehdy mladým klukem, dohromady, myslím že se vážně semkli.
-Bob k němu vzhlížel? -Ó ano.
Všechno utrpení které obchází Jamajku vás změní v aktivistu, protože se vždy pokoušíte najít cestu pryč z tohoto systému.
A my vnímáme Rastafariánství jako osvobozenecké náboženství.
Je předpovězeno, že útlak způsobuje moudré muže šílenými. A kdo je šílenější
než můj služebník, řekl Pán, Náš Bůh, Rastafari
Rastafariáni byli jediní ze dvou Africky zaměřených lidí, kteří kázali samovládu a sebeúctu.
Ale my to vykládáme jiným způsobem. Většina míst popisovaných v Bibli jsou v Africe. Rajská zahrada je v Africe.
To, co se učíme od starších je to, že budeme vždy vzhlížet k černému Bohovi.
K někomu, kdo je nám bližší a s kým se můžeme identifikovat.
Kristus slíbil lidem, že se vrátí za 2000 let a až se vrátí, bude to Král králů přes rodokmen krále Šalamouna a krále Davida.
Tak nyní vyhlížíme, kdo to může být. Jediný muž. Haile Selassie I.
Císař Haile Selassie I. je reinkarnací Ježíše Krista, je také znám jako Rasta Bůh.
Rasta řekl, smysl našeho života je být šťastný. Každý by měl být šťastný. A žít v míru, lásce a jednotě.
Přesně tak
Myslím, že doba, když Bob začal brát Rastafariánství vážně bylo tehdy, kdy si začal nechat narůst dredy.
Dredy znamenají, že jste Rasta a že skládáte přísahu, že si za žádných okolností neostříháte ani nerozčešete vlasy.
a to má svůj význam. Nemělo by se to brát na lehkou váhu.
Jak důležité jsou dredy?
-Tohle? To je moje identita, chlape.
Pak procházíte různými pravidly jak žít, které se řídí podle Bible. Jak jíst, jak žít, jak jednat s druhými lidmi.
A on tehdy věřil, že když tyto věci procvičujete, život bude lepší nejen pro Vás, ale pro všechny ostatní také.
(Kaya=Ganja)
Marihuana je na Jamajce ilegální, ale Rastafariáni ji kouří, protože jim to Bible přikazuje.
Kniha zjevení praví, "Užil jsem rostlinu" (I´ve taken the herb)
Tráva je pro nás posvátná, užíváme ji z jistého důvodu, ne jen proto, aby jsme se zhulili.
Uvádí nás do posvátné, mírumilovné, šťastné, inspirativní nálady.
Byl jste narozen jako Rastaman?
Vždy jsem to znal, víte, ale vyvíjím se, rostu, bylo to ve mě v určité úrovni vědomí.
Víte bylo to buď, že klesnu a nenajdu lidi nebo .. horolezectví, chápete?
Tak jsem rostl a pokračoval, přišel jsem do Kingstone, potkal více lidí,
kteří jsou Rasta, uskupení ve stejném pořádku, tak jak to mám uvnitř i já sám.
-Jak je to dlouho, co se tohle děje? -Když mi bylo 17 nebo 18
Myslím, že ve své víře a znalosti našel v Haile Selassie svého skutečného otce.. kterého nikdy neznal.
Myslím, že v něm viděl sám sebe. Tohle byl způsob, kdy našel sám sebe,
už nemusel být napůl bílý nebo černý, to je ta jeho Jedna láska (One love).
21.dubna 1966 Mnoho lidí čekalo na příjezd admirála ze svého paláce, který je těmito lidmi považován za zachránce,
Krále králů, Lva Judského, některými dokonce za Boha
Mnozí z místního kultu Rastafariánů přijeli vidět svého vůdce v jeho plné síle.
A tady je Jeho královská výsost, Haile Selassie I., císař Etiopie, dorazil
"Bývalý Jamajský premiér" Jakmile přistál,někteří kouřili a policie byla bezmocná, lidé okamžitě obklopili letadlo, Selassie přišel ke dveřím letadla
asi po 20 minutách. Pamatuji si, že se jen podíval a šel zpátky dovnitř. Trvalo dlouho ho dostat ven.
Potom tedy vyšel ven a zamával. A já řekla, "To je on? Tenhle malý človíček a někteří ho považují za Boha? To jsou blázni.
Sedl jsem na kolo, čekal na něj a pak jsem jej uviděl. Podíval se přímo na mě.
Vypadalo to jako by se díval na všechny. Ale on se opravdu díval na všechny! To si pamatuju.
Pak jen otočil hlavu, díval se přímo na mě a udělal takhle. Podívala jsem se a viděla jeho ruku. Viděla jsem znamení v jeho ruce.
A tohle mi věř bratře, když jsem to viděla, úplně jsem se zhrozila, utíkala jsem celou cestu zpět do Trench Town.
Čím hlouběji se lidé dostali do této Rastafariánské víry, tím více se Bobova hudba stala.. propletenější.
Byla to hudba s velkým přispěním vnitřních prožitků, ale Bobovi se to nelíbilo, protože to nebylo dost komerční.
Byl velmi frustrován, že nemůže psát hudbu, kterou by chtěl dělat.
Tehdy se peníze staly problém. Coxson nebyl zrovna typ člověka,
se kterým by jste se mohli hádat o peníze. Pokud s ním tedy nechcete válčit.
Když jste za ním šli kvůli peněz, museli jste na to jít stylem drsňáka.
Protože měl kolem sebe plno bouchačů, víte co myslím, jeho údernou sílu.
Tehdy bylo normální, že umělci, kteří nahrávali, nikdy nevydělali peníze.
Protože je společnosti, co ty peníze vydělávaly, nikdy nepustily dále.
Dostávali jsme minimální mzdu. 3 libry týdně, nic víc. Každý.
-Nešlo z toho vyžít. -Stačilo to Bobovi?
-Ne, proto se trhnul a založil vlastní podnik.
Takže Robert opustil skupinu a odjel do Delaveru v USA. Emigroval.
Robbie se rozhodl odjet do Ameriky za svou matkou, ale ještě předtím ho pan Dodd popostrčil, aby se s Ritou oženil.
Takže byla svatba, na kterou jsem nebyl pozván. Ani Peter. Ale to kvůli toho, že byl náš bratr, se kterým jsme žili.
Svatba byla 11tého a on odjel 12.února.
Přijel, protože ho zde chtěla jeho matka a on ji miloval. -Dostal práci v Du Pont hotelu, vysávání koberců.
-Potom dostal práci u Chrysler. -Když tady pracoval, myslím, že řídil vysokozdvižný vozík
Nesesedl z té zdvižky celu noc.
Dům Bobovy matky.
No, byl velice skromný, milující a velmi tichý
-Kouřil tehdy hodně trávy? -Ano, dokonce si i pěstoval na dvorku
Měl obrovské rostliny s velkými palicemi na konci, že jsem tomu nemohl uvěřit,
protože tehdy v Delaveru policajti vykopávali dveře i kvůli malinkým jointům.
Chodíval jsem k němu domů do sklepa, kde jsme hráli, on na kytaru, já na bonga
a jen jsme jammovali, ani jsem netušil, že je tak nadaným hudebníkem.
Bob se hudby nikdy nevzdal, protože mi jeho matka psala. Celé noci a dny seděl ve sklepě a hrál na kytaru.
Nemohl jsem to vydržet, protože jsem nemohl dělat to co jsem chtěl dělat. Tak jsem jel zpátky na Jamajku, získat zpátky svobodu.
Když Robbie přijel zpátky ze států, rozhodli jsme se začít pracovat na naší vlastní nezávislé desce. Wail and Soul.
Tak jsme do toho šli a vytvořili Bend Down Low. A to se stalo hitem č. 1., začali jsme si vytvářet ekonomické prostředky.
Jezdili jsme na kolech a distribuovali naše alba do jukeboxů, soundsystémů, obchodů s vinyly. Na našich kolech.
Hudba od The Wailers dominovala dancehallu, ale téměř je nehráli v Jamajských rádiích.
V hudebním průmyslu byly předsudky. Prvním problémem bylo to, že jste Rasta a druhým,
že nejste pod velkou nahrávací společností. To je velmi těžké břímě. Tito DJové, kteří vysílali,
měli nalinkovaný celý jejich vysílací čas, měli u sebe kupu desek od nahrávacích společností, které museli hrát.
Někdy na nás nezbylo místo, takže aby jsme byli zařazeni, museli jsme někdý být velmi drsní.
Vozíval jsem Boba do rádií se SkillColem a *nějakými 2 chlapy*, pamatuješ si je? -Jo -Takoví 2 gangsteři
Takže vezl jsem je do toho rádia, jo, a nechal mě v autě, a SkillCole měl u sebe baseballovou pálku, a to se na Jamajce
baseball nehraje, nevím kde je mohli vzít a Skillcole byl obrovský chlap, jo,
šli do toho rádia a mě nechali v autě, aby se ujistili, že tu desku vážně hrajou.
A tehdy se Coxson, Studio 1, Duke Reid, Trojan a Prince Buster rozhodli utvořit organizaci jménem BIG TREE
Tehdy jsme s The Wailers vytáhli s náš singl.
Jestli jsi Velký strom (Big tree), my jsme malá sekera, rozsekáme jej na kousky, "hodně ostrá", porazíme jej.
The Wailers začali pracovat s novým producentem, Lee ´Scratchy´ Perrym
Tady přichází Lee ´Scratchy´ Perry, živý a zdravý pro dokumentární film o Bobu Marleym
Slyš jej Císaři Haile Selassie hromy a blesy, kroupy, síra a oheň
Támhle je oheň, tohle je voda a tohle je Afrika na drátě.
Lee Perry pracoval s Coxsonem, takže když začal pracovat na svém nezávislém podniku,
my jej obdivovali, protože sestoupil z výslunní od Coxsona
Moje zkušenosti se Sratchym jsou, že za 1) Je velice vynalézavý producent, kreativní
až se to stávalo vzrušující, když přišel do studia s poloviční lahví bílého rumu
a stříkl do všech 4 rohů toho studia trochu rumu a pak udělal svou taneční kreaci.
Ani si nezapisoval hrané singly, jen řekl, "Kašli na to, zahraj tohle"
A pak by vás klidně vyhodil skrz jeho hudbu. A oni ho následovali.
Podle mě byly jejich první alba pod jeho vedenám těmi nejlepšími
Perry měl na Bobovu kariéru velký vliv
Já miluju Boba tak moc, až je to hanba, on je součást mě,
proto mě měl tolik rád a já jeho součástí.
-Proč mají lidé jeho muziku tak rádi? -Kvůli toho příběhu, který vypráví a jakým
způsobem jej vypráví. Politováníhodně. Říká to stylem, že tomu musíte věřit.
Byl velmi požehnanou duší a duchem. Ale byl nekontrolovatelný, nevěděl na jakou stranu se přidat, co dělat
Hledal někoho, kdo by jej vedl. Řekl, že semnou chce pracovat. Já řekl, "Jsi si jistý?" a on, "Ano"
No ale jestli semnou chceš pracovat, musíš dělat to, co řeknu já. Vize, kterou jsem měl byl Jah Rastafari (Bůh). Ska hudba byla k tanci.
K pití piva a tanci. Byla to spirituální hudba
V Bibli je často zmiňováno, že při hudbě, když všichni tančí a zpívají, se rozplynou
všechny globální starosti, které nás trápí. Je to ve Zjevení. Řekni, jaká hudba to asi je. Reggae.
"Jammový bubeník" Co ve skutečnosti změnilo hudbu na reggae, byl ten riff s kytarou.
V podstatě je to jen změna kytarového rytmu. Vždy se hrálo čak-čak-čak, a pak se to změnilo v: [...........]
Někdy se takové věci stávají prostě jen náhodou. Někdo něco zkoušel a druhý člověk řekl, "Héj, to je dobré"
Coxson koupil nějaké hudební vybavení z USA. Leželo ve studiu dlouhou dobu a nikdo nevěděl co stím.
Takže to zapojil a uvědomil si, že to je zpomalovač nahrávek. Takže když jste uvalili do strun, bylo ve stejnou dobu v pozadí více zvuků.
Když další studia slyšela tento zvuk, uvědomili si, že to je kytara, dělající jen více zvuků. Takže se reggae vytvořilo čistě z iluze.
Doby jsou bum, bum, bum, bum. V Reggae jsou jen 3 doby a tu čtrvtou si představujete.
Cítit další dobu. O tom je reggae. Tlukot srdce, cítit to.
Tlukot srdce. Skutečná krása.
Základní části hudby byly bubny a basy. Protože bubny byly první nástroje v hudbě vůbec.
Takže bubny jsou tlukot srdce a basa je páteř
Myslím, že bubny a basa byly hodně důležitá věc v Bobově hudbě.
"Syn" Bylo to o následování obsahu. Dva bratři, kteří mají každý svůj styl.
Reggae je koncept všech jiných typů hudby. Ten funk, ten rytmus a blues, ten soul a velmi jazzy, je to skutečné.
Pracovala jsem ve společnosti Národní čistírna a vedla jsem jednu pobočku. Rita jednou přišla s oblečením k vyčištění.
Dala mi všechno oblečení a řekla, "Na jméno Rita Marley". Byla jsem docela překvapená,
protože jediní Marleyovi, které jsem znala byli bílí Marleyovi. Tak jsem jim říkala, bílí Marleyovi.
A tak jsem se zeptala, "Kdo je Marley?", "Můj manžel", já na to, "Kdo je jeho otec?",
řekla, "No moc se o něm neví, jen to, že se mu říkalo kpt. Marley" a já na to, "To je můj otec!"
"Nevlastní sestra" Moje matka pracovala v docích, a můj otec tam býval, když se vracel z moře nebo kdo ví, kam jezdil. A tak se poznali
-A měli spolu dlouhý vztah nebo spolu byli krátce? -Myslím, že velice krátce.Moje matka vůbec nevěděla, co se s ním stalo.
"Norval zemřel na Jamajce v r. 1957"
Na Jamajce jsme mívali velkou společnost jménem "Marley & Plan" dělali konstrukce, do stavařiny, většinou v naší oblasti.
Tam kpt. pracoval. Vždy nám říkal, "To je rodina" -Pamatuji si, že si jednou chtěli půjčit peníze a koupit
si auto kvůli distribuci alb. Tak jsme tam přišli a všichni pracovníci se na nás otočili. Všichni vypadali tak strašně podobně.
Řekli nám, ať odejdeme. Nevěděli vůbec nic o tom, že by Norval měl syna.
Znám svého otce podle svého, nevím jak Boba odstrčil, ale podstatou je, že i já byl odstrčen.
Určitě. To byla jiná doba, otec byl disciplinovaný a začínal život svým způsobem.
Víte, Rastafariáni nebyli sociálně akceptováni tak, jak jsou teď.
Řekl mi, že když se všechno tohle stalo, tak ho to hodně posílilo. Díky tomu jsem začal psát píseň.
A já o čem že to je. A on, že "o zátěži, které se bylo zbaveno. Já jsem ta zátěž. Je to o mě"
Bob napsal píseň, o které nám bylo řečeno, že vznikla tak, když šel navštívit vašeho otce, tak se cítil hodně odstrčen.
Napsal píseň o této zkušenosti. Chtěli jsme vědět jaký postoj k tomu máte vy.
Oh vážně? Nemám tušení, že bych ji někdy slyšel.
"Kámen, který stavař odmítl použít, bude vždy hlavním základovým kamenem."
Hezká píseň
Už jsem tu píseň slyšel, ale nikdy jsem ji nepřikládal nějaký význam. Ale vím, kam tím míříte.
Mohu mluvit? Hmm .. Až moc pravdivé. Protože Bob vypustil jméno Marley do světa. Vyplnil svět Marleyema,
svou muzikou a dětmi. On se teď stal "Ten Marley", víte co tím myslím?
On se stal tím Marleym a nikdo neví co se stalo s těmi ostatními, kteří byli obdivováni a úžasní.
Oni nyní zůstávají v pozadí a on je na výslunní. Není to úžasné? Ano. Skutečně.
Myslím, že to co se mu stalo, to odmítnutí, mu pomohlo dosáhnout výšin.
A tam venku je tak moc lidí, kteří byli zraněni, kteří si prošli tím, čím si prošel on.
A tohle má zprávu, která může přivést změnu a transformaci.
Demoverze ve stylu Gospelu "No Woman No Cry" s Peterem Toshem na piano
Někdo mi zavolal a řekl, "Bob Marley a The Wailers budou v Londýně, chtěl by ses s nimi setkat?"
a já byl samozřejmě nadšen, protože tou dobou jsem už o nich slyšel mnohé.
Když vešli do mé kanceláře, velmi mě zaujali, byli velmi charismatičtí. Tak jsem nabídl prostředky k nahrání alba
viděl jsem jak moc o tom přemýšlí, potom mi dali vědět a já jim dal peníze.
Dostali jsme 4000 liber na nahrání alba Catch a Fire.
Snažil jsem se jít do toho s tím, že to jsou černí rockeři, a tak jsem i chtěl, aby byli vnímáni.
Moje smysly mi říkaly, že Bob je připraven dát tomu všemu šanci a že ostatní nejsou až tak zapálení.
Jeho pohled na věc byl takový, že si nikoho nevšímal. Říkaval, "Musím někde začít"
tohle říkával pořád, "Když někde nezačneš, nikam se nedostaneš"
Bob chtěl dobýt nejenom Jamajku, chtěl dobýt také Americký trh, Evropský trh
a aby jste toho dosáhl, musíte to správně okořenit.
Cítím se,...božsky!
První album bylo, jak bych to řekl,.. pasterizované přidal jsem do toho trochu jiné prvky než obyčejně.
Se všemi těmi klávesami a kytarami jsme byli všichni na pochybách.
Neměl jsem žádné pochyby o tom, že se to povede, nepochyboval jsem. Jediná věc,
která by je mohla zastavit byla, že bych je nedostal na turné. Toho jediného jsem se bál.
Vydali se na své slavné turné. Ale bylo to špatné. Velice špatné.
Jeli jsme na turné po Anglii prezentovat naše album, ale nikdo nám neřekl, že to je jen předváděcí turné a že nedostaneme zaplaceno.
Na Jamajce byli na špici. A možná by jste si řekli, že když pojedou do Anglie, tak to bude to samé.
Bob byl bojovník, jen mi řekl, "Hej, nikdo The Wailers nezná."
Myslím, že Bob poznal, že musí vystoupit a udělat to. Ostatní si myslím nebyli jistí.
Je to jako rozcestí, chápete, být v autobuse celou noc, spaní někde u dálnic, většinu času jíst příšerné jídlo, víte .. je to tvrdé.
V případě Banniho, myslím, že se mu nechtělo být v zimě a sněhu, prostě mu to za to nestálo.
Bob chtěl úspěch, Banni a Peter byli více aktivističtí. Lidé je chtěli od sebe odtrhnout,
protože nechtěli uzavírat smlouvy s Bannim a Peterem.
-Když říkáte lidé, myslíte Island Records? -Samozřejmě
Amerika byla na řadě. Tak jsem řekl, "Jak z toho vytřískáme nějaké prachy?"
Chris Backwell řekl, "Nevytřískáme, protože budete hrát v pajzlech" Víte, místa, kde jsou samé
pofiderní individua, řekl jsem, "Chrisi, víš přece, že jsme Rastamani, proč nás vystavuješ takovýmto situacím?"
"No když The Wailers nebudou hrát v takových pajzlech, tak nejsou potom nikdo"
A já na to, "Jo? Tak to se mnou nepočítejte, odcházím"
A já tak trochu počítal s tím, že mí bratři mě podpoří v průběhu konverzace,
ale to se nestalo, zůstal jsem v té pozici sám.. a stále si za tím stojím.
Tak se tedy vydali na turné s Joe Higgsem, našim mentorem, na mém místě.
Peter se rozhodl opustit skupinu těsně po turné po Americe.
Peter byl aktivista a myslím, že neměl moc rád Chrise Blackwella. Ten je rozděloval všechny.
"Mluví Peter Tosh, r. 1983" Tehdy v r.1974 jsme udělali 2 LPčka s Chrisem "White"wellem
a způsob, kterým s námi jednal, byl jako by jsme byli amatéři, jako obyčejní začátečníci a to jsem na něm moc neoceňoval.
Víte, po 12 letech, když jsem byl v kapele jako vokálista, nezískal jsem moc šancí
ke zpěvu nebo využití mého potenciálu. To bylo velké nedocenění mých kvalit.
Tak jsem odešel, protože jsem potřeboval aspoň nějaké uznání a respekt.
Pro jeho potomky to nebyl ten typ milujícího otce, nebylo to ve stylu "Dávej pozor synku"
Byl to spíše tvrďák
Víte, já osobně vím, že moje srdce může být tvrdé jako kámen a zároveň měkké jako voda.
Vždy jsme byli aktivní, běhali po pláži, předháněli se vždy to bylo o závodění, o tom, kdo jej dokáže porazit.
Nebylo to nikdy žádné leháro, jako "Jsou to děti, trochu zpomalím". Běhal tak rychle jak jen mohl.
"Dcera" A on se tomu stršně smál, ale nám to nepřipadalo směšné.
Nikdo nechtěl své děti kolem. Nás.
Hnusní, zhulenci, všechno co dělali bylo kouřit trávu a dělat hudbu a tím pádem si jejich dítě s nimi nemůže hrát.
Takže to nebyla moc pozitivní věc. Chtěla jsem pozvat kamarády přes noc
k nám domů, oni by museli říct, že přespávají někde jinde,
řekl, "Ty nepotřebuješ žádné přátele. Máš bratry a sestry a to
je vše co potřebuješ. Nikdy si nemysli, že potřebuješ nějaké přátele.
Myslím, že Bob měl mnoho různých zkušeností v životě a nevěřil lidem tak lehce.
Takže to bylo stylem, "Kdo vlastně kdy miloval mě?"
V r. 1974 dal Bob dohromady nové Wailers uskupení.
Včetně vokálistů v pozadí - The I-Three
Harmonie se nezměnila i když Bob přizval The I-Threes, protože chtěl pořád vytvořit ten song.
Bob nás přizval k turné Natty Dread
Už od prvního představení to bylo..pff.. bombastické.
Vyprodali jsme všechno, a jen jsme jeli. Třeba v Paulovém obchoďáku, jeli jsme 6 nocí za sebou.
Jen to zažít, 400 , 500 lidí v Roxy, "The Quiet Knight" v Chicagu před dalšími 500 lidmi.
To byla správná doba jít se podívat na Boba. Protože tam vám byl tak nablízku jako já jsem teď vám.
Dlouhou cestu z Trench Townu do Meccy, Bob Marley & The Wailers, jedem!
Ten koncert, co předvedli v Londýně v r. 1975,v Lyceu, to byl zlomový bod, po tomto koncertě každý znal jeho jméno.
Měli jste pocit, že co nevidět bude legendární.
Lyceum bylo přeplněné. Když jste šli na koncert a podařilo se Vám dostat dovnitř a několik stovek
lidí čekalo venku na přiležitost dostat se dovnitř, už tehdy jste se cítili skvěle.
A ta energie, co jste měli, se rozšiřovala do celé skupiny, jakmile jste se dostali na podium a tak
i oni to ucítili. Byla to jedna z těch chvílí, která byla prostě.. neskutečná.
Vyšla jsem na podium a viděla ty davy valící se do divadla, jen jsem si řekla, ano, konečně!
Tohle vlastnil Chris Blackwell a říkalo se tomu Ostrovní dům a měl zde několik kamarádů a známých, kteří zde opravdu žili.
Ne jako byty, ale lidi, co se vážně znali a žili spolu v přizemí i v patře. Chris to tu zařídil tak,
aby tady Bob mohl zkoušet s kapelou. A nakonec to od něj Bob celé koupil.
Rastamani měli zákaz vstupu do města a dokud se tam nenastěhoval Bob, nebyli tam žádní dreďáci.
Jedna žena mu řekla, "Jakto, že žijete na Hope Road 56, což jsou jen 2 domy od guvernéra a 3 domy od premiéra?"
A Bob jí řekl, "Sestro, já přivedu ghetto do města."
Jedna z těch co tu díky Bobovi bydleli, byla Cindy Breakspear a žila tu se svým bratrem.
Zbožňovala jsem ten typ ubytování, protože miluju domy s dřevěnou podlahou, bylo to kouzelné, svěží.
Byly tam vždy zástupy lidí, chodili po domě, smáli se, prostě obyčejné zewlení.
Byli jste uprostřed dění, protože všechno, co se na Jamajce dělo, se dělo v tom domě.
To byla základna. To bylo centrum umění. Nikdy neopustil Hope Road 56, lidé se sjížděli z celého světa, aby jej viděli.
-Mohli jste zůstávat v tom domě s vaším tátou? -Ne, my jsme žili pár mil od toho domu,
protože Hope Road bylo...nevím.."jeho místo"
Rastamani vám otevírali dveře, odhadovali vaši pověst, různí lidé se tam sjížděli, dobří, špatní a jiní
Pokaždé, když jste šli na tu ulici, viděli jste velkou skupinu lidí kolem Boba,
dohadující se s ním, mluvili o politice, Bohu, historii, chápete, mluvili o všem.
Bob byl velmi striktní, byli jsme jak vojsko. Říkali jsme mu Skipper (Kapitán)
Tehdy panovaly jiné pravidla, ženy měly nosit šaty a né kalhoty. Takže jsme nepouštěli takové,
které na sobě měly, jak my tomu říkali "válečné barvy", rtěnku a oční stíny.
"Tady jsi u svých kořenů, všichni jsme tu Rasta nevítáme tady tyhle Babylónské výmysly"
Byl to tábor, s pravidly, doktrínami a předpisy jak žít. Bralo se to vážně.
Bob byl ohledně jídla svědomitý. Mixovaly se tam prvotřídní šťávy, rožnil Irský mech a pil rybí čaj. Vše, co člověka posilní.
Když jsem ho poznal, začal jsem rutinu. Ráno vstát, zacviči si, zaběhat, posilování, jít na pláž. Stalo se to každodenní součástí života.
Celá ta Rasta filozofie je založena na duševní stránce, starat se o tělo, tempo, Pána.
Šli jsme na pláž a pak na jednu horu jménem Kane River Falls. Je tam úžasný vodopád, natočili jsme tam video.
Chodili jsme tam pod vodopád, nechat si padat vodu na záda. Je to nejlepší masáž, jakou si můžete přát.
Tohle místo bylo známo jako Stadión. Tohle bylo naše fotbalové hřiště.
Hrálo se na 2 malé branky, více malých hracích ploch, na každé hlouček 5 lidí bojující o balón.
Takže tady byla jedno hřišťátko, támhle druhé, wow to je malá plocha, když si to spočítáte.. asi 40 yardů? (37m)
Ve všem, co Bob dělal, byl hodně soutěživý. Do všeho šel na 110%
Měl v sobě vášeň, všechno, co jsem s míčem udělal, zkusil taky.
Nehrál to jen pro zábavu, ale byla to i součást jeho procesu. Zašel za Vámi, napsal píseň, připálil si špeka.
Pak si šel zaběhat, trochu se nabudit ať ze sebe dostane více inspirace a vhledy mohou přijít.
To je pravda, všude si rád zahraju. Kde je to jen možné.
Začali jsme tomu říkat návštěva. Když se ozývalo jenom sem tam pár kroků, fotbal se už dohrál, všechno tak nějak utichlo
a nebyl tam v podstatě nikdo, kdo by sledoval, co vlastně děláte,
protože přes tam bylo narváno tak se to nemohlo přehánět, jinak by se do toho strkal nos.
-Chápu to tak, že jste ženatý. Jste ženatý? -Ne, pochopte
nedokážu se vypořádat se západním stylem života.
Pokud se mám řídit zákonem, musí to být zákony Jeho Výsosti. (Boha)
Pokud to není podle jeho zákonů, udělám si své.
"Mladá matka" -Kdy jste poprvé poznala Boba?
Vídala jsem ho každý den, on žil ve druhé ulici, já v první.
Nevšímala jsem si ho, protože pak by mě otravoval, a já bych šla žalovat za mou matkou.
-Kolik vám bylo? -16
-Co dělal, když si vaši pozornost získal? -Řeči jako, nedávej ho pryč, já dospěju
a pamatuj, neměj předemnou žádného přítele a podobně.
-Byl okouzlující? -Ó ano
-Čím přitahoval tolik žen? -Proboha, to neznáte Boba,.. byl to krásný chlap.
-Lidi si představujou, jak ženy vykopávají dveře aby byly nablízku Bobu Marleymu, tahají ho za oblečení..je to tak? -Ne
-Proč myslíte, že měl takový úspěch s ženami? -Protože byl stydlivý, Bobby nebyl proutník, jak si lidi mysleli.
Myslím, že více žen chodilo za ním.
-Byl věrný? -Komu? Bohovi, Jah, tomu byl věrný
Věrný jakékoliv ženě? Ne Proč, někdo ho chtěl?
Co je to věrnost. Západní ideologie, že mu navlečete prsten, označkujete si jej.
Takoví jsou západní muži, zvládají najednou jednu ženu, Bob jich zvládl více.
Jednoho dne ke mě přišla jedna žena a řekla mi, "Nikdo vám ještě neřekl, že Bob je ženatý?", já neměla potuchy.
Jistou dobu jsem neměla tušení, že je legálně ženatý. Dozvěděla jsem se to, až mi to řekla jeho matka.
-Vídával tehdy vůbec Ritu? -Jasně že jo, pracovali spolu, jezdili spolu po světovém turné
Když jsme byli na turné, Rita měla vlastní pokoj. Nebyla s ním.
Viděla vše, co se dělo, ale chovala maximální respekt k práci
Jak jste se vypořádávala všechny ty roky, co jste byli svoji, s tím, že jste viděla všechny Bobovy vztahy?
Stala jsem se tehdy jeho strážným andělem. Tou dobou jsem se už dostala přes fakt, že jsem jeho manželka,
díky důležitosti, kdo vlastně Bob byl. Nebrala jsem to jen jako výlet za zábavou
byli jsme na misi, něco jako evangelistická kampaň, přitáhnout lidi blíže k Jahovi.
Měli spolu určité pouto, víte? Já bych neměla. Kdyby to byl můj manžel, tak bych neměla.
Nikdy jsme se nehádali o jiných ženách, nikdy jsme se k tomu nedostali.
Přišel a řekl udělal jsem tohle, a stalo se to a to.
Já byla ta, koho zavolal, abych vyhnala ženy z jeho šatny. Dostala jsem např. zprávu
"Přijď a vyžen ty lidi". A já to dělala s úctou. "Pohyb dámy, čas spát. Zítra máme vystoupení."
Nikdy se nenaštvala, ale viděli jsme, že ji to ranilo. Všechny nás to ranilo.
A právě tohle neměl rád. Neměl rád, že jsme věděli, že ji to ranilo, a projevovalo se to i na nás.
To byly ty chvíle "Jdeme na zmrzku, jdem na burgera, co chcete?"
-Myslíte, že byl sobecký? -Ano, nebylo to k ženám fér, ani trochu,
ale i přesto jsme jej za to nemohli nenávidět.
Bob měl 11 dětí ze 7 různých vztahů.
V hlavním městě Kingstonu jsou rozdělena ghetta na různé frakce. Tyto zóny jsou ovládány lidmi vládnoucí Národní strany,
která byla osočena, že jsou komunisti nebo lidmi Jamajské odborářské strany, která je osočena, že jsou fašisti.
Tehdejší politika na Jamajce byla podobná východo-západnímu konfliktu, což bylo děsivé.
Jedna strana byla ultra-konzervativní pravicová odnož, kde byl Seaga, to byl Raeganův člověk v Karibiku
Pak tu byl Manley, který se snažil nastolit demokraticko- socialistický systém, který druhá strana označila
jako zástěrku toho, že jsou komunisti.
Někdy létají jen lahve a kamení z jedné strany na druhou, ale většinou to jsou bomby a náboje.
Téměř každý den přinášejí noviny nové zprávy o násilných úmrtích v ulicích Kingstonu.
Celá věc se zvrhla v gangsta záležitost. Političtí gangsteři.
Tohle byli chlapíci, kteří udržovali pořádek pro vojenskou policii. Takže jste v některých oblastech našli
stranické úderné jednotky. (žoldáci)
Vám se líbí nějaká holka. Mě taky. Tak se o ni pobijem. Tehdy to bylo to samé. Vy jste za PNP, já za JLP, budete se bít za PNP.
"Žoldák Národní strany"
Bob se kamarádil se všemi těmihle chlápky, které označovali za špatné jak z jedné tak druhé strany.
Tihle chlapi pocházeli ze stejného sousedství, vyrůstali jste s nimi, takže "vážně špatní".
A další den jste vzali do ruky noviny a 3 nebo 4 z nich jste poznali v Top 10 nejhledanějších zločinců.
Někteří z nich se věnovali hudbě, ale jejich hlavní zaměření byla špatnost a boj.
Když probíhají politické boje a mládež bojuje proti mládeži jen kvůli politikům,
dělá se mi z toho zle. Takže si myslím, že žádný z nich (politiků) nědělá nic pro dobro lidí. Jen rozděl a panuj.
Bob udělal koncert se Stevie Wonderem na Jamajce. Zahráli spolu jen 2 písně.
Myslím, že "Superstitions", kterou Bob znal a "I Shot a Sheriff"
Stevie projevil gesto darováním poloviny svého honoráře na Jamajskou Armádu spásy, na školu pro slepé.
A Boba to vážně vzalo. Tak se rozhodl uspořádat koncert zdarma. Šli s tím nápadem za Michaelem Manleym
který měl sídlo dole v ulici, za Premiérem, ti z toho byli vážně nadšení.
Bob Marley, světový propagátor reggae hudby, se rozhodl zúčastnit benefičního koncertu
věnovaný lidem na Jamajce, konaném v Kingston, 5. prosince.
Bylo to oznámeno v Jamajském domě (úřad vlády) Marleym, jeho manažerem, Donem Taylorem,
a ministrem Kultury a zpravodajství, Arnoldem Bertramem.
Nemyslím, že do toho byl vmanipulován. Protože mi zavolal a ptal se, jestli si myslím, zda tam má jít.
Já mu řekl, "Jestli je to Premiér, děláš to pro svou zemi. Ale jestli budou volby, děláš to pro něj a ne pro svou zemi.
22.listopadu,2 týdny po oznámení té údalosti, Jamajský Premiér Micheal Manley vyhlásil volby na 15. prosince.
Kdybychom věděli, že hned potom oznámí volby, nikdy bychom ten koncert neuspořádali.
Ne, nikdy jsem nepodporoval vládu Michaela Manleyho, nikdy.
Takže nepřemýšlíte nebo se nestaráte o to, kdo vyhraje nadcházející volby?
Volby? Víte co si myslím? Kdokoliv ty volby vyhraje, bude to ten samý problém.
Bobby se stával velmi populární. Takže ať by si i zdánlivě vybral nějakou stranu, lidi by se k ní přiklonili také.
Bob měl velký vliv na tehdější dění na Jamajce. A to se politikům nelíbilo.
Bob se, myslím, až moc vystavoval politické scéně. A to muselo přitáhnout hněv druhých.
Protože měl přátele na obou stranách.
Jako mladý jste museli být na nějak straně. Museli jste si vybrat.
Kdyby jste zůstali v někde uprostřed, zkončíte špatně.
"Plná ostraha při volbách" "Žádné násilí prosím"
Cítil možná trochu malou nervozitu. Ale politici se trochu dostávali do varu.
Lidé říkali, že slyšeli, že Boba na koncertě zastřelí.
Lidé ve skupině, jako hudebnící a I-Three, každým dnem blíže do koncertu trochu cítili pochyby,
zda na ten koncert jít. Začínali dostávat strach.
Každou noc jsme měli hudební zkoušku na Hope Road 56 kvůli koncertu.
Obyčejně jsme měli u dveří 2 chlápky z bezpečnostní agentury, říkali si Ochranářská služba.
Takoví, co chráni i premiéra a podobně. Chodili tam každou noc, ale tehdy se vůbec neukázali.
Dali jsme si pauzu a každý se jen tak flákal. Don Taylor, Bob a já jsme byli v kuchyni.
Chystala jsem se v autě, že už půjdu dovnitř a v tu jsem uviděla 2 muže stoupající po schodech.
Ten střelec přistoupil tady ze strany a takhle nějak prostrčil pistoli skrz zábradlí.
Najednou jsem viděl černou rukavici a zbraň. Mířila na nás a my neměli kam utéct, byli jsme u zdi.
A pak jsem slyšela výstřely.
Pak obrátil zbraň na auto. Cítila jsem teplo na zátylku, jak mi tekla krev
a tehdy jsem si uvědomila, že mě postřelil. -Nepřestával střílet, dokud mu nedošly náboje.
Jedna střela mi šla do hlavy a jeden z nich se zeptal, "Všichni mrtví?",druhý řekl, "Jo, všichni mrtví"
Další věc, co jsem viděl byl Don Taylor, jak z něj tekla krev jak kečup.
Pak se jen zhroutil na zem a já řekl jen "Tyvole"
Zakřičela jsem na Boba a uslyšela hlas. Poznala jsem, že patři Barretovi
Vycházel ven a řekl, "Bobby je v pořádku, Bobby je v pořádku"
Měl spáleninu, jak ta střela prosvištěla kolem a trefila jeho ruku.
Měli jsme strašné štestí, že tam nikdo nezemřel.
-Takže to vlastně nebyl moc profesionál. -Profesionál jako Jamajčan, co sleduje moc filmů.
Žhavé zpravodajství, bavič a hvězda reggae Bob Marley, Rita Marley a manažer skupiny The Wailers
Don Taylor, jsou postřeleni a v péči lékařů Univerzintní nemocnice po noční přestřelce.
"Premiér odsuzuje útok na Marleyho" "Umělci se rozhodli vystoupit na koncertě"
Vše, co jsem slyšel, byly výstřely. Ne, neviděl jsem střelce.
Někdo si myslel, že by měl Smile Jamaica koncert přerušit, tak to zkusili.
Je jisté, že se snažili přerušit ten koncert.
Celá ta záležitost, zda se koncert bude nebo nebude konat, byla velmi napjatá. Byl tam tlak ze všech stran.
Měla jsem hlavně strach, aby nebyl zavražděn.
Na stadionu je vřava, hodiny tikají a všude kolem jsou ozbrojení policisté.
5 hodin poté, co měl koncert začít se stále Bob Marley neukázal.
Někdo se mu snažil říci, " Bobe, nechoď tam, nedostali tě tehdy, zkusí to znovu."
Každý se ptal, "Vážně to chceš udělat, šéfe?" On na to, "Ano"
Řekl jsem mu, "Stojím při tobě, jestli do toho chceš jít, jdem na to."
Policie přišla, doprovodila dolů a my jeli přímo za policejním autem.
Když jsem se tam dostal, nemohl jsem uvěřit celé té situaci. Tu noc v Kingstonu
tam byla asi 80 tis. lidí, chápeš, kdyby ho tam někdo chtěl dostat, to byla perfektní příležitost.
Byla to ale zvláštní noc, neobyčejný moment.
Tady Bob odhaluje hrudník a ukazuje zranění a dav začal šílet
pochopte, Jamajčani nemilujou nic více, než někoho, kdo právě přežil přestřelku.
Bob neměl strach, protože kdyby se něco stalo během jeho práce
věděl, že ho Všemocný Bůh ochrání.
Pokud jste předtím postrádali víru, po tomhle jste to už nemohli popřít.
Pokud budeš pomáhat chudým, pomáhat, Oh Jah, pomož nám dnes v noci.
Zažeň tu zlou kletbu a běž nalít vodu do studny
Vážně se Vás musím zeptat ohledně té střelby. Někdo mi řekl, že to buď bylo JLP myslící si
že podporujete PNP anebo PNP, myslící si, že podporujete JLP.
Máte k tomu co říci?
Myslím, že to byl ďábel. Ale Bůh chrání.
-Ale mohli by zkusit vás zastřelit znovu -Jo, co má být, bude
Po té střelbě, jsem nebyla tak vystrašená jako raněna, že někdo chtěl zranit tvář Jamajky.
Já byl ten, kdo po střelbě utekl z Jamajky. Jo, vážně. Neřekl jsem nikomu ani slovo.
První jsme jeli do Nassau a pak do Londýna.
Zabít negry
Myslím, že si chtěl dát pauzu. Nechtěl se stále ohlížet přes rameno, vypořádávat se s tím problémem,
vypořádávat se s kontroverzí, chtěl uvolněné prostředí, aby mohl pracovat,vytvářet hudbu a vystupovat.
Pak se přesunuli do Chelsea, na Oakland street.
Byla to skvělá zkušenost, protože jsme byli všichni pohromadě.
Na každém patře byli různí hudebníci. Tyrone v prvním, C. Berrett na dalším,
Danny Membert? na dalším, Alvin ´Seeco´ Patterson na dalším
Neville Barrett se s někým dělil o sklep.
Bydleli jsme od Battersea Park mostu co by kamenem dohodil. Jakmile jste přešli přes ten most
uviděli jste fotbalové hřiště. Hrávali jsme dokonce proti nějakým reprezentantům. Několikrát dostali náklep.
-Připadal si jako v exilu? -To jo, ale ponořil se hluboko do tvorby své hudby
a to, si myslím, uspokojilo jeho duši. -Bobův život byl ušetřen, byl velmi šťastný, že žije.
Jah mu dal další šanci.
Byl také konfrontován svou smrtelností. A když si myslíte, že tohle mohou být vaše poslední
možnosti cokoliv udělat, začnete si vážit každé vteřiny, každé chvíle každého dne. Nemáme čas ztrácet čas.
Spal v podstatě asi 4 hodiny denně. Pořád psal písně, byl celou noc vzhůru a skládal
Já mu říkal, že musím do postele, on jen odvětil, "Jen ještě půl hodiny"
Půlhodina se protáhla na 4 hodiny.
Bob rád skládal brzy ráno. Když ještě máte takový ten chraplák, něco jako hlas Roda Stewarta.
Pracoval na melodii, vylepšoval ji, slova přicházely později samy.
A Miss World 1976 je Miss Jamajky. Neuvěřitelná Cindy Breakspeare, teprve 21 letá
Když jsem vyhrála Miss World, Bobovo jméno se v Anglii ještě moc neuchytilo, tehdy jsme se sobě nerovnali
a vítězka Miss World se stává známou po celém světě. Krásně jsme se doplnili.
"Trávu kouřící Bob je chlap pro mě" Divoch od Miss World
-Bylo to považováno jako.. -Nehoráznost? -Jo, to je docela správné slovo, nehoráznost by šla
Ale Bob miloval úspěchy a nemyslím si že existuje muž, co by nechtěl dostat "tu pravou"
-Byl by rád, kdyby jste se stala Rasta? -Jo, myslím, že by se mu to líbilo
Pořád se něco dělo, jak se prezentujete jako žena, co je vhodné, jaký máte účes, různé věci.
Jezdívala jsem takhle ve vlaku po různých částech Jižní Anglie, a jak máte na vlakových záchodech
takové malé trojúhelníkové umyvadla, tam jsem si odličovala všechen ten make-up, no nicméně,
jednu noc jsem už toho nebyla schopna a přišla jsem domů v plné parádě, červené nehty, celá načančaná
a než jsem stačila projít vchodem a zavřít, on se za mě vplížil. Otočila jsem se
podíval se na mě a řekl, "Aha, nachytal jsem tě!"
Exodus byl obrovský úspěch. Bylo to vůbec nejlepší album
Dobylo Evropu, strhlo celou Ameriku a očekávali nás.
A pak se turné po Americe zrušilo kvůli problémům s Bobovým palcem.
Někdo mu na něj dupl kopačkou. Začalo to hnisat ale on i tak další den hrál fotbal. A další taky.
Takhle to šlo nějakou dobu než si uvědomili, o co vlastně jde.
"Rasta doktor" -Přišli s konečnou diagnózou - kožní nádor. -Otestovali to a řekli, že se ta nemoc hodí spíše na bělocha
Nepocházelo to z jeho černé stránky. Byla to ta bílá polovina, která to tak zhoršila.
-Jaké bylo jejich doporučení? -Odstranit celou nohu až k boku.
-Doktor v Anglii řekl, že mu měla být odříznuta celá noha, pamatujete si na to? -Ne
měl mu být odebrán jen palec. Rozhodně to nebyla celá noha.
Hodně lidí Bobovi řeklo, že když ti uříznou palec, už nebudeš moci tančit.
Miloval fotbal. Takže možnost odebrání jeho palce pro něj byla naprosto nepřijatelná.
A další doktor v Miami řekl, "Ne, to není nutné, můžeme vzít jen malý kousek toho palce
nemusíme vzít celý palec, jen nehtové lůžko."
Držel se špatných rad od lidí, co jej obklopovali.
Za pár měsíců už Bob zase vystupoval.
Píseň "War" je založena na proslovu Haile Selassieho předneseného Spojeným národům v r. 1963.
Mezitím se na Jamajce stávaly politické násilnosti jen horšími.
Bylo tam hnutí za přivedení Boba zpět, protože se věřilo, že má potenciál k
napravení silných rozporů, které panovaly.
Vláda jej prosila, protože prý ztratili milovaného Boba Marleyho, ale Bob byl v exilu.
Takže vyslali jednoho z hlavních vůdců, Kadiho Masopa, aby u něj orodoval.
Tenhle chlap byl u opozice, Kadi Masop a další byl "Tek-Life", nepamatuju si jeho jméno
ale říkávalo se mu "Tek-Life". Odjeli do Anglie, aby přivedli Boba zpět na Jamajku.
Bob pro ně poslal, aby byli daleko od politických vlivů a mohli se konečně mezi sebou dohodnout.
Ti dva chlapi, kteří byli posláni, patřili k opozici. Takže já reprezentoval druhou stranu. Kdybych řekl,
že nepojedu, tak by se na Jamajku nevrátil. Proto jsem musel do Anglie.
-Z těchto lidí, kolik jich ještě žije? -Jeden,..ten se kterým mluvíte.
My, Jahovi lidé, to můžem vyřešit Spojme se a vyřešme to
Povídám, že to můžeme vyřešit....
Bob tedy začal skládat píseň "Work" a rozhodl se uspořádat koncert. Mírový koncert.
Minulý měsíc se podařilo dosáhnout příměří mezi dvěmi znepřátelenými stranami
v Kingstonu na Jamajce. Byla dojednána mírová konference doprovázená koncertem za mír
pro Jamajský lid a ve velmi velkém parku je očekávána návštěvnost asi 100 000 lidí.
Bob Marley byl pozván jako hlavní host. Přijal ji a vrací se zpět do Kingstonu na Jamajce.
-Bobe, proč se vracíte zpět na Jamajku? -Víš, můj život je pro mě důležitý, ale tak jsou
i životy druhých. Můj je důležitý jen, když mohu pomoci druhým, pokud bych se staral jen o mou bezpečnost
tak jej potom ani nechci, já žiju pro lidi. To je to, kým jsem.
Všechny druhy lidí se shromáždily na letišti. Zaplavili přistávací dráhu.
Když letadlo přistálo, přeskákali přes zábrany a běželi k letadlu, něco podobného se stalo, když přiletěl Haile Selassie.
Bylo to úžasné sledovat stadion se 30 tis. lidmi. Politicky oponující si lidé stáli vedle sebe.
Teď mě všichni poslouchejte. Abychom všeho dosáhli, musíme držet spolu,jo..
A skrz ducha Toho Nejvyššího, Císaře a Výsosti, prozíravého Selassie I., sem zveme
vůdce lidí této země, aby si potřásli ruce. Ukažte lidem, že je milujete, ukažte, že se spojíme
ukažte lidem, že je milujete, že vše je v pořádku.
Já vlastně zahrál špatnou notu a když začal zpívat "Dá-dá-dá dávej bacha co děláš(te)!
Každý si myslel, že mluví k lidem, ať dávají pozor, co dělají, ale ve skutečnosti to říkal mě.
Byl hodně spirituální.
Povídám Vám, mohli bychom mít tady nahoře na pódiu přítomného pana
Michaela Manleyho a pana Edwarda Seaga. Jen si potřeste ruce a ukažte lidem
že je vyslyšíme, že se sjednotíme. Vyslyšíme, musíme se spojit.
Nic z toho neplánoval, bylo to spontánní.
Čekám, já čekám. Ó Pane, pomož nám všem a modleme se.
V té chvíli se mohlo stát cokoliv, jen jsme se modlili, ať lidé nezešílí a nezačnou střílet.
Během toho nebylo žádné kázání nebo něco podobného, jen vzal naše ruce, řekl pár slov
dal je nad sebe a v té chvíli byli všichni jeden.
Láska, prosperita, nechť je s námi, Jah Rastafari, Selassie I.
Byl toho schopen, sjednotit lidi tímto způsobem. Měl v sobě polovinu černé, polovinu bílé
jde o to všechno, co měl v sobě smíchané dohromady. Měl to v sobě zakořeněno.
Jak jeho kariéra rostla, tak i jeho vzdělání, lepší auto a velký dům s více pokoji
ale můj otec nás i tak pořád brával zpět do Trench Townu.
Někdy Bob chodíval do ghetta, procházel to tam a nikdy by nezamkl své auto.
Říkal, že to je, jako kdybych nevěřil lidem.
-Vyděláváte hudbou hodně peněz? -Peněz? Kolik je pro Vás hodně peněz?
-To je dobrá otázka. Máte tedy, řekněme, miliony dolarů?
-Ne -Jste bohatý?
-Co tím myslíte, bohatý? -Máte hodně majetku? Hodně peněz v bance?
Statky vás dělají bohatým? Nemám tenhle typ bohatství. Tím je pro mě život. Navždy.
Hope Road bylo vždy narváno lidmi se stejným důvodem. Hledání příležitosti
hledání někoho nebo šli pro dar, práci, poplatky za školu pro děti atd.
Na Hope Road byly řady každý den. Lidé z celého světa přiváděli děti a různě..
a tím myslím dlouhé fronty, které se pořád střídaly, někteří chtěli nějaké milodary, dostatek
peněz, aby mohli začít něco dělat.
Před pár lety by nikdo nevěřil, že tito otrhaní jamajští hudebníci
by někdy mohli vyprodat Maple Leaf Gardens. Je to znamení, že roste povědomí o reggae
na mezinárodní pop scéně. Také to dokazuje, že tento muž, Bob Marley, jej proslavil.
Bob jednou řekl, "Jsou zde i větší úspěchy, které tato hudba získá."
"Víš, tahle hudba bude větší a větší dokud nedosáhne k těm správným lidem."
Což pro mě je celý svět.
Jo, víte, .. přišli jsme z daleka.
Začali jsme od 200 posluchačů, pak 1000, až k 80 000, i 100 000.
Projeli jsme Evropu a měli návštěvnost asi 2mil. lidí za 6 týdnů.
Porazili jsme tam všechny nahrávky.
Koncertovali jsme v Tokyu, přišlo 4000 lidí, všichni praví Japonci.
Zpívali každou písničku slovo od slova
Většina z nich ani nemohla rozumět. Mluvili jinou řečí, ale tu hudbu mohli cítit a věděli co říká.
Média lhala a tvrdila, že Bob vykouří libru trávy (450g) denně.
A tak kdekoliv jsme se hnuli, policie nám byla v patách
a prohledávali všechny naše osobní věci, aby to hulení našli.
Viděli jste policii se psy prohledávající autobus, ale stejně nikdy nic nenašli. Tak nás už neotravovali.
Dva kluci na hranicích se nás zeptali, "Máte nějaké plakáty?"
takže jsme v podstatě přišli s pasy a kupou nahrávek a plakátů a ti se ani nedívali a razítkovali.
Jeden z největších koncertů se jmenoval "Dorážíme k černochům"
ale všiml si, že na každém představení jsou běloši, samí běloši. Začalo se mu to dávat dohromady
Byl jsem v Nigérii, když tam přijel a neměl žádnou odezvu černochů.
Ale tamní černoši ho nikdy neviděli. Jen znali hudbu. Nemohl tomu uvěřit a já "Ano, myslím to vážně"
Afrika na něj opravdu čekala. Nedivil bych se, když tam odjel, že by tam zůstal.
Poprvé jsem jej potkala v r. 1979 v Americe a když jsme šli do zákulisí a uviděl mě, řekl,
"Ty jsi ale ošklivá" Byla jsem v šoku, říkala jsem si, "Ani ho neznám, on nezná mě
a už říká, že jsem ošklivá", později mi řekli, že to bylo kvůli mým narovnaným vlasům
protože on byl Rasta a vše by mělo zůstat přírodní. Zeptali jsme se
jestli by nepřijel do Gabonu na narozeniny mého otce a on v lednu přijel.
-Její otec byl prezident Gabonu -Nevěděli jsme, že to byl diktátor.
ale když jsme to zjistili, už bylo pozdě něco měnit, tak jsme zahráli.
Jeho dcera se do Boba zamilovala. -Byl velmi přímý..upřímný,jednoduchý a skromný.
Někdy se zamilujete do někoho bez nějakého důvodu, to se prostě stává.
Pro Boba je Afrika rodná země. Miloval Jamajku, ale byl tam přepraven.
Afrika je ten cíl.
Nemusíte umřít a jít do nebe. Musíte žít v nebi. A Afrika je to nebe, odtud všichni pocházíme.
Někdo šel a řekl mému otci "Ajaj, neměl bys hostit Boba Marleyho,
je to revolucionář, to není správné" a byl to můj bratr, kdo ho v paláci přivítal.
První představení šlo dobře, ale obyvatelé Gabonu netleskali
Řekli jsme si, že to je problém, možná ho nemají rádi
Lidé obklopili jeho auto a já si řekla, "To je konec, zabijou nás a zničí auto."
Ale k mému překvapení, ti lidé začali skandovat Rastaman, Rastaman
Kamkoliv jsme šli, děti běhaly podél autobusu a mávaly
a volaly "Bob Marley, Bob Marley a Ganja, Ganja", my jen "O ou".
Často chodil s mladými lidmi na pláž, nerozuměli, co to je Rasta a ptali se jej
co to je za fillozofii, jaké jsou jeho úvahy, o tom, co má Afrika dělat.
O revoluci, všechny ty otázky, co mladí lidé mívají.
Myslím, že měl obrovský vliv na mladé lidi v Libreville. Obrovský.
Bob se mě zeptal, jestli můžu zjistit u Pascalin, kolik jsme vlastně vydělali.
A co mi řekla, bylo mnohem, mnohem víc, než nám bylo řečeno manažerem.
Bob se naštval, protože po nás jeho manažer požadoval více peněz, než měl.
Afrika pro něj znamenala hodně, takže byl šokován, že poprvé, kdy vkročil na Africkou půdu, se stane taková věc.
-Zkopal ho, šel za ním a zkopal ho. -Docela pěkně mu nakopal prdel
Vlastně jsme ho vyslýchali asi 3h tu noc a nahrávali to.
Byli jsme ve 23. patře a na minutku ho držel pod krkem hlavou z okna.
Bob se ho zeptal na tu samou otázku asi o půl hodiny později a on odpověděl jinak
a řekl "Gary, přetoč to", pustil to,... cože jsi to říkal?! a několikrát ho praštil.
Demonstrace proti Bílé nadvládě Rhodesie, 1978
Afričané chtějí právo zůstat kde jsou, které roku 1965 zavedla Rhodesie jako ilegální.
Nikdy nebudu věřit v zákon podporující černou většinu, ani za 1000 let.
Bob složil píseň "Zimbabwe" Natty trash it in-a zimbabwe I'n'i a-liberate zimbabwe.
A když se tam ta píseň dostala, bojovníci za svobodu si ji osvojili jako hymnu.
Získali svobodu. Konečně ji získali a poslali zástupce zde na Jamajku
aby se zeptali Boba, zda tam vystoupí. -Chtěli ať tam vystoupí, ale když jsme řekli cenu, nemohli si to dovolit
A tak Bob vynaložil všechny své peníze na přepravu vybavení z Londýna do Zimbabwe.
Přijeli hodnostáři z celho světa
Já, Robert Gabriel Mugabe, přísahám, že budu vládnout a sloužit Zimbabwe
v kanceláři prezidenta, k tomu mi dopomáhej Bůh.
Půlnoc, přesný čas nezávislosti. Princ Charles, guvernér Soms,stovky úředníků zahraničních zemí
a V.I.P z celého světa sledují, jak stoupá nová vlajka obdařující Roberta Mugabeho čerstvě nabytou mocí.
Tímto vzniká Zimbabwe
Bylo to poprvé, co někdo v Zimbabwe slyšel něco takového. Když začal první song
9-10 000 lidí, kteří zůstali venku, se rozhodli dovnitř dostat.
Když bojovníci za svobodu slyšeli Boba uvnitř stadionu a dovnitř už nesměli, prostě zničili plot.
Takže jsme byli na pódiu a já asi byla první, kdo ucítil něco zvláštního ve vzduchu
byl to slzný plyn. -Měli jsme silný pocit, že nám něco hoří v krku, jak kdybychom měli umřít.
Nevěděli jsme, co to bylo a myslel jsme si, že jsem přijeli do Zimbabwe až z Jamajky prostě umřít.
Rita, Martha a já jsme utekli z pódia a hudebníci odcházeli jeden za druhým.
Ale Bob byl pořád v tom stavu a snad si ani neuvědomil, co se děje.
Bob mi otevřel oči. Tento muž byl připraven zemřít s těmito lidmi.
Ale jakýkoliv už měl důvod, nikam nešel.
Takže, když jsme s Bobem přišli zpátky na pódium, tak nám řekl,
"Teď vím, kdo jsou ti praví revolucionáři."
Tohle byla jedna z jeho nejlepších chvil, o kterých snil. Byl doma.
-Chtěl Bob oslovit černé posluchače v Americe? -Samozřejmě, že chtěl. Dokud neumřel, tak chtěl.
Poslední smlouva, kterou měl v New Yorku, byla snaha získat si černošskou R&B scénu v Americe.
V Americe měl velkou základnu fanoušků a když jste šli na jeho koncert, bylo vyprodáno. Ale všichni byli bílí.
Černoši neměli na jeho hudbu odezvu. Často jsme o tom mluvili, proč.
Funky Q., tehdy nejlepší DJ v zemi řekl, že bude koncertovat s The Commodore
a zaručí nám 3 měsíční jistotu hraní Bobových písní, když jim bude dělat předskokana.
Řekli jsme, "To jste se museli zbláznit, The Commodores by měli dělat předskokany jemu, ne naopak."
Šel jsem za Bobem a ten odpověděl, "Bez problémů"
Když jsme dělali představení na Madison Square Garden, ta noc byla historická.
Každičký člověk v publiku se postavil, aby tomu muži vzdali uznání.
Myslím, že dveře do Ameriky se mu otevřely právě tam.
Další den jsme si šli zaběhat do parku a zrvona jsme běželi do kopce a zničehonic
zakopnul, tak jsme si šli na chvíli lehnout na trávu vedle stezky.
Najednou se začal celý třást, v puse měl zvratky, podíval se na mě a vypadal hodně podivně.
Chlapi se kolem něj shlukli, řekli mu něco v nářečí, on jen zahlaholil Rastafari
a vyskočil na nohy. Vyděsil mě k smrti, když jsem ho viděl jak se třepe s pěnou u pusy
a hned na to vyskočil.
Vzali jsme ho do nemocnice u mého domu, doktor řekl mě a Alanovi, že Bob má rakovinu.
a že je rozšířená. -Měl rakovinu v celém těle. V plicích, mozku, všude. Je neuvěřitelné, že mohl pořád pracovat.
Doktor řekl, že nemáme nic dělat. Že má normálně pokračovat v koncertech
že má velmi tuhý kořínek, ale jednoho dne sejde z jeviště a sesype se.
Ale že už nemůže být léčen, ani mu nijak nejde pomoci.
-Jak to přijal? -Špatně, vzal to špatně.
Věděl jsem, že měl problém s tím palcem, ale.. zapomělo se na to. Všichni na to
asi zapoměli. Protože, kdyby chodil na pravidelné prohlídky, možná by tu ještě byl.
-On nechodil na prohlídky? -Ne
Další štace byla v Pittsburghu a my čekali na Boba, až přijde do autobusu
a můžeme vyrazit. Ale on nepřicházel.
Konečně přijel a vypadal moc vystresovaně. Pamatuji si, že jsme měli dělat zvukovou zkoušku
a ta zkouška, kdy jsme dělali jedinou píseň, trvala snad 2 nebo 3 hodiny, byla to píseň "I´m hurting inside"
Byla to nejdelší zkouška, jakou jsme kdy měli. Říkali jsme si proč, nechápali jsme to.
Měli jsme schůzi půl hodiny před vystoupením a Adam Cole nám řekl, že tohle bude náš poslední koncert.
-My jsme samozřejmě byli v šoku. -Když jsme šli na pódium, tak mi řekl
"Chci abys mi byl nablízku, kdyby se něco stalo", říkám mu, že se mu nic nestane ale on, že,
"Vše bude v pohodě, jen mi buď nablízku." Jen pro případ, že by měl záchvat.
To představení zvládl. Ale bylo to jiné, nevžil se do toho tak jako vždy. Ale lidi ho drželi
nabuzeného, bylo tam tak moc lidí, pořád skandovali "Bob, Bob".
Říkali si o přídavek, já si pomyslela, že to nemůže zvládnout, ale on tam šel a dal jim další 4 songy.
A oni volali po dalším přídavku! Pomyslela jsem si, že po tomhle už asi odpadne. Ale zvládl to.
A to bylo naposledy, kdy jsme spolu byli na jevišti.
Byl jsem s ním v New Yorku celou dobu, kdy podstupoval léčbu ve Sloan Kettering, každý den.
Byl jsem s ním, když podstupoval chemoterapii a jeho dredy vypadaly.
Váha jeho dredů byla moc velká na těch pár vlasů, které je držely a začalo to být nepřijemné,
tak se rozhodl je ostříhat. To tedy byla noc.
Byla jsem tam já, Rita, naše skupina ženských. Zapálili jsme svíčky, četli z Bible, z Jobovy knihy
a .. ostříhali jsme ho.
Řekl jsem mu, "Tak ses rozhodl pro vzhled drsňáka"
zasmál se, bylo to srandovní. Ale bylo to smutné. Snad nejsmutnější věc, na kterou si vzpomínám.
To bylo poprvé, kdy jsem ho viděla.. bez vlasů. Vypadal tak maličký.
Ke konci října Boba z nemocnice propustili s tím, že pro něj už nemohou více udělat
Dávali mu 3 týdny života.
"Poslouchej, budeme s tím bojovat. Nehledě na to, co doktoři říkají, my s tím budeme bojovat. Rasta se nevzdává
Nezbylo mi nic, než jen říct, "Bobe, pojď do Sv. Anny, budeme jíst opékanou rybu každý den, smotáš si
největšího špeka, jakého můžeš, pít rybí čaj, prostě dělat jen to, co chceš ty.
A jestli skončíš tak jak říkají, aspoň budeš mít poslední měsíc života komfort
a budeš na místě, kde opravdu chceš být. Ale my ženy jsme tehdy neměly rozhodující slovo, to muži měli.
Bob byl poslán do Německa na holistickou kliniku Dr. Josefa Isselse
Rottach-Egern Bavorsko
Bobův dům od listopadu 1980 do dubna 1981
Bydlel v domě na ulici v docházkové vzdálenosti od kliniky, ale museli jste si obout
boty vysoké až k zadku kvůli všemu tomu sněhu.
Řeknu vám, že jsem musel nosit sluneční brýle kvůli tomu sněhu a běloby.
Jezero bylo zamrzlé na metr hluboko, takže jste po něm mohli přejet autem.
Říkal jsem, že to je lednice kde drží lidi při životě.
Rottach-Egern, na to nikdy nezapomenu.
Dr. Josef Issels byl nejlepší holistický doktor té doby, ještě zajímavější na něm bylo, že
byl jediný doktor na světě, kterému se kdy podařilo vyléčit nádor kůže.
Zprvu byl velmi nadšen z té krásné zimy, byla to pohádková zima.
Byl úplně plešatý a nosil velkou baňatou čapku.
Jiskřilo to mezi námi
Bobby, tak jsem mu říkávala
Co si pamatuju? Jeho trpělivost se vším, co jsme s ním prováděli.
Byl vždy přátelský
Jel jsem do Německa na jeho 36. narozeniny. Byla tam Rita,Cindy,jeho máma
Bylo to docela skličující, protože jsem věděl, jaký typ člověka Bobby byl
a nechtěl jsem ho vidět v takovém stavu, ve kterém se nacházel.
Bob dostal mrtvici na levou stranu těla, takže byl frustrovaný z toho, že nemůže pořádně
hrát na svou kytaru. -Takže, když jste odjel, myslel jste si, že se zlepší?
Jo, rozhodně jsem doufal, i on se mi snažil tvrdit, že tuhle hrůzu porazí...porazí.
Chápu že jsou spisovatelé a lidé od tisku znepokojeni mým zdravím, chci vám říct, že
jsem vděčný za váš zájem a že budu v pořádku a budu zase zpátky v r. 1981.
Nahrávat, vystupovvat, s fanoušky, které milujeme. Nádherné. Mluví k vám Bob, nemějte pochyby, rozumíte? Dobře
Zprvu se projevoval docela dobře, ale..
jeho nemoc postupovala
Myslím, že se lidi začali zajímat o jeho zdraví, ale krvelačným stylem.
Lidé věděli, že zemře a prostě .. jej obklíčili.
To je taky proto, proč jsme s Bobem nikdy nesepsali závěť. Myslím..že se nikdy nechtěl vzdát.
Asi nechtěl sepsat vůli proto, že by to vypadalo jako "No jo, kašlu na to"
Takže tohle byl podle mě jeden z důvodů. Nebyl typ člověka, co by řekl, "Fajn,
tohle nechám Ziggymu a Cedelle, však se podělí. Co bych měl nechat Seecovi nebo Nevillovi... takový Bob nebyl.
Bob, kterého jsem znal, to nechal všechno otevřené, protože tehdy se každý ukázal, jaký skutečně byl.
Chápete? Kdo ho skutečně miloval, kdo se bil za peníze, takovýhle byl, Bob to nechal nedořešené.
Doktor řekl, že pro něj už nemohl více udělat. A jestli chceme odjet, musíme to udělat do 48 hodin.
Tak jsem řekla, už jsem sbalená, jedu tento týden do Německa a oni řekli "Nejezdi, Bob jede do Miami"
Rozhodli jsme se pronajmout si letadlo. Bob se zeptal, jestli to bude Concord a já, že ne, žádný Concord.
Bob odletěl na Miami 8.května 1981
Takže jsem seskupila všechny jeho děti, co byly na Jamajce, některé moje, některé od jiných matek.
Všechny jsem je sezvala a řekla, "Přijďte, táta vás chce všechny vidět"
Pamatuju si, že já a Ziggy jsme seděli venku a nějaký kněz přijel až z Jamajky, další z Etiopie
a já řekla Ziggymu "Hej Ziggy, to bude v pohodě, podívej se, kolik lidí se modlí."
Vzpomínám si, jak jsem šel na jednotku intenzivní péče a lidi takhle nakukovali oknem
On tam ležel a jak mě uviděl tak jen pokynul, "Pojď", tak jsem vešel, přišel k němu, řekl, "Tak mladý Bobe"
a ehm.. "mám pro tebe písničku" a zazpíval pár slov z té písně, něco jako "Na cestě nahoru mě pozvedni
na cestě dolů mě nezklam" -Znáte ty chvíle, kdy trochu doufáte, že někoho můžete mít jen pro sebe?
Tohle mělo být naposledy, víte.
Bob zemřel 11.května 1981 Bylo mu 36 let
Vlastně nemám žádnou touhu. Chtěl bych jen jednu věc, aby se stala.
Rád bych viděl lidstvo žít pospolu. Černí, bílí, Číňani, všichni, chápete?
To je vše
Děkuji za pozornost, pavlasx (@seznam.cz)
Přečasování by Kron155, děkujeme pavlasx za překlad.
www.Titulky.com